Timp de peste 100 de ani,
Crimele comise de Jack Spintecătorul în Whitechappel au uluit lumea.
Veți vedea o punere în scenă a acelor evenimente.
Povestea noastră se bazează pe cercetări prelungite,
inclusiv pe dosarele oficiale, cu permisiunea Ministerului de Interne,
și pe interviuri cu criminologi de frunte și oficiali ai Scotland Yard.
În zorii zilei de vineri, 31 august 1888,
o prostituată săracă a fost măcelărită pe o stradă din Londra.
Numele ei era Mary Ann Nichols.
Odată cu moartea ei, a început o teroare atât de cumplită,
încât lumea își mai amintește încă de Jack Spintecătorul.
Un penny! Ziarul "Star"! Crimă în Whitechappel!
Luați-vă ziarul "Star"! Crimă în Whitechappel!
80.000 de prostituate, o rușine pentru națiune.
- Infracțiunea e un mod de viață? - E adevărat, d-le?
Ăsta e un ziar serios, nu unul de scandal.
Câte exemplare am vândut săptămâna trecută și câte vindem azi?
- E doar o crimă, Bates. - Dar ar putea deveni o cruciadă.
Femei ca ea sunt ucise în fiecare lună.
Asta spun. E o junglă. Polonezi, francezi, evrei, veniți de peste tot.
Mare minune că nu sunt crime în fiecare zi.
O singură scânteie și tot cartierul East-End sare-n aer.
Și tu ești scânteia?
Tocmai am fost la Scotland Yard. Abberline se va ocupa de caz.
- Da, d-le O'Connor? - Gura! Cine?
Inspectorul Frank Abberline.
Pentru o prostituată moartă? Abberline e cel mai bun detectiv al lor.
- Ce se întâmplă? - East End a scăpat de sub control.
Poliția se pierde cu firea, nu?
Bună dimineața, d-le sergent.
- 'Neața, Pete. Unde-i Abberline? - Jos.
- Bună. Unde e inspectorul Abberline? - La numărul 5, d-le sergent.
Comisarul-șef Arnold vrea să te vadă.
- Știe unde sunt? - Nu, e singurul care nu știe.
Citește asta.
- Poliția a pierdut controlul? - Da...
Adu-mi un brici.
- Ce-a mai spus scârțarul? - Crede că am nevoie de odihnă.
- Nu știam că i se spune și așa. - Ador Whitechappel.
Bine. Într-o zi te vor trimite definitiv aici: finalul unei cariere strălucite.
- Nu începe acum, George. - De ce faci, Fred?
Tuturor ne place să bem, dar dacă pui tu mâna pe o sticlă...
Ai spus ce aveai de spus. Las-o baltă. Aici e. Bucks Row.
- Pune-l înapoi, șmechere. - Voiam doar să văd cât e ceasul.
4:30. Ce faci, fiule?
E clar că nu iau ceaiul cu Regina. Spăl sângele.
Dânsul e inspectorul Abberline, de la Scotland Yard. Drepți!
Mă scuzați. Inspectorul Spratling ne-a ordonat să facem curat.
- Știi ce era acolo? O dovadă. - De asta sunteți aici?
Au adus Scotland Yardul pentru că poliția locală nu face față?
- Tu cine mai ești? - Benjamin Bates de la "Star".
De ce e Scotland Yard interesat de o crimă locală?
Cititorii mei vor să știe.
Intră.
Comisarul-șef Arnold... Închide ușa.
Cine l-a trimis pe Abberline la Whitechappel?
Eu răspunde de secția de detectivi. A fost alegerea mea.
Câte astfel de articole crezi că mai suportă directorul Warren?
Anul trecut au fost revolte în piața Trafalgar, soldate cu răniți.
Vina a căzut pe director. "Duminica sângeroasă". Primul ministru n-a uitat.
- Ce legătură are asta cu Abberline? - Știu că bea mult.
Ați ales un bețiv pentru treaba asta. Luați loc.
Crimă? E un mod de a spune.
Ucigașul a secționat gâtul până la vertebre, a scos uterul și rinichii.
Biata femeie nu a fost ucisă, ci măcelărită.
Doctore Llewellyn, aseară, potrivit raportului, ați spus că a fost "operată".
- La ce vă refereați, la un avort? - Nu, nimic de genul ăsta.
- Dar ați spus, "operată". - Nu e doar o înjunghiere.
Ca legist în Whitechappel, am văzut destule, vă asigur.
- Sunt polițist de 14 ani. - Carnea a fost smulsă cu forță.
- Dar... - Ce anume?
- Tăieturile sunt precise, chirurgicale. - E un chirurg, ca dvs.?
Chirurgii salvează vieți, nu le distrug.
Un membru al profesiei mele n-ar face asemenea incizii. N-au un scop medical.
Dar cunoaște bine anatomia umană.
Știe unde se află organele, dar asta nu înseamnă că e doctor.
- Și un măcelar știe aceste lucruri. - Mulțumesc.
Nu vă mai rețin. A fost o zi lungă.
- Văd că audierea are loc mâine. - Exact. Noapte bună.
- Cum să prezentăm dovezi până mâine? - Nu putem.
- Adică e ceva plănuit? - Nu știu încă, dar ceva nu-i în regulă.
La prima oră, vreau o listă cu doctorii, veterinarii, măcelarii și felcerii,
toți cei care știu să lucreze cu cuțitul pe o rază de 8 km.
Vreau să știu unde au fost aseară și de ce.
- Dar cămătarii, peștii, bătăușii? - Și ei.
- Află ce-i cu doctorul nostru. - Llewellyn? E medic legist.
Citește raportul polițistului de gardă.
Bună seara.
Potrivit raportului, a examinat-o de două ori pe fată aseară.
- Prima oară a găsit doar gâtul tăiat. - A fost golită de organe.
Să-l găsim pe cel care a scris raportul, inspectorul John T. Spratling.
- Oricât de mizer ar fi... - Nicăieri nu-i ca acasă.
- Ce e? - Căutăm un polițist.
- Foarte amuzant. - Un inspector local, Spratling.
- L-ai găsit. Cine sunteți? - Sergent Godley, Scotland Yard.
Un detectiv adevărat de la Scotland Yard ne spune cum să ne facem treaba.
Sergent Godley? Doamne... Aici, sergenții fac ceaiul.
- Și inspectorii ce fac? - Abberline.
Am nevoie de un birou curat. Ăsta e mizerabil.
Sergent Kerby? George bea ceaiul cu zahăr, eu nu.
Bună, Jack. Cum merge colecta?
Scoți profit sau n-ar trebui să te întreb.
- Ce cauți aici, Abberline? - Anchetez cazul Nichols.
Mary Ann Nichols, prostituată de rând, ucisă aseară, în Bucks Row,
examinată de dr. Llewellyn, în prezența ta, acum 16 ore.
Îi lipseau jumătate din organe. Sună cunoscut?
Avea vânătăi în zona de jos a maxilarului, în partea dreaptă a feței.
În partea stângă, la 2 cm sub maxilar,
era o incizie care se termina în partea dreaptă, așa.
Această incizie de 20 cm
a fost făcută cu atâta forță, încât a ajuns până la vertebre.
De ce-i lași să continue? Nu sunt pregătiți.
Vreau să văd cine e aici.
Acestea nu erau singurele răni de pe corp, doctore Llewellyn?
Nu. Abdomenul fusese tăiat de la baza coastelor...
Tânărul reporter și-a găsit un prieten.
Bates, de la "Star". Era la locul crimei.
Știu, dar cine e cu el? Matahala cu pălărie.
- Pare a fi artist. - Sau anarhist. Nu e de pe aici.
Aceste răni arată că ucigașul avea cunoștință de medicină?
Nu cred că organele puteau fi scoase fără cunoștințe minime de anatomie.
Doctor?
Liniște, vă rog!
Sunt detectivul care anchetează cazul. Vreau să solicit o amânare.
- Aveți și alte dovezi? - Cazul e proaspăt. N-am dovezi.
- Vreți amânarea pentru anchetă? - Exact.
Și pe mine m-a surprins această grabă. Liniște!
Audierea e amânată pe termen nelimitat, la cererea poliției,
pentru a permite strângerea dovezilor.
- Ce înseamnă asta? - Își sapă groapa. Cheamă o birjă.
- Ce-o să faceți acum? - Îl găsesc pe șeful lui.
Da, audierea a fost amânată la cererea lui.
- Cât de rapid este acest Spratling? - Vreți să-l înlocuiți pe Abberline?
Dacă face din moartea unei prostituate o piesă de teatru, voi scăpa de el.
Pot să spun ceva? Abberline conduce ancheta.
Dacă-l înlocuiți acum, oamenii se vor întreba de ce. Presa ne va distruge.
Asta face și acum. Suntem între ciocan și nicovală.
Vorbesc eu cu el.
- Și dacă nu vrea să asculte? - O să mă asculte, garantez.
Whitechappel 1 septembrie 1888.
Care timp? N-avem timp!
Ți-am dat acest caz pentru că directorul vrea arestări!
Nu peste o lună sau o săptămână, ci acum. Știi de ce?
"Poliția e descumpănită. Nu au dovezi. Nu există lege în East End?"
- Nu răspund de ziare! - Dar răspunzi în fața mea.
- Vreau cazul închis! - De ce?
Mary Nichols era o prostituată ieftină N-a fost ucisă pentru bani.
Vecinii spun că n-avea dușmani și doctorii spun că n-a fost violată!
- Cineva a tăiat-o bucăți pe stradă! - Atunci, găsește-l.
Îl vreți pe ucigaș sau inventez un vinovat?
Ia loc, Frederick.
- Un whisky bun? - Nu, mulțumesc, nu beau.
Noi doi suntem la fel. Am crescut cu greutăți.
- De cât timp ești inspector? - De 14 ani.
Trebuia să fii deja comisar. E un joc. Trebuie să ai grijă cum joci.
- Tu asta faci? - Suntem doar pioni.
Tu, eu, prostituatele ieftine, iar în jurul nostru, regi și regine.
Cei ca noi nu pot câștiga, ar trebui să știi deja asta.
Îngroapă cazul și ne vedem înapoi la Scotland Yard.
D-nul Lees așteaptă. Să-i spun să plece? - Nu, George. Vin.
D-le Lees, dânsul e d-nul Abberline.
- Știți cine sunt? - După reputație, da.
Viziunile mele au fost de folos poliției.
- Băiatul din râu, îmi amintesc. - Și alte cazuri.
Luați loc, vă rog.
L-am văzut pe ucigaș. Nu la față. Ba da, la față, dar nu clar.
Viziunile mele sunt intuitive, nu ca o fotografie, înțelegeți?
L-ați văzut pe ucigaș într-o viziune?
Închipuiți-vă două mori de vânt care se învârtesc. Fiecare e o față.
Împreună, dar separate, ca roțile unei trăsuri. Două roți, două fețe.
- Adică sunt doi ucigași? - Nu, un ucigaș cu două fețe.
- Două fețe, dar același om. - Mă tem că nu mai înțeleg.
Victima avea o pălărie de paie, cu o pană verde.
o rochie maro, cu două petice și un pantof fără toc. Am dreptate?
Am dreptate, nu-i așa? Căutați un om cu două fețe.
Doar nu crezi în ghicitori, Fred? Sigur i-a spus cineva.
- Dar de ce e atât de importantă? - Mary Nichols?
Întâi, doctorul nu observă că a fost eviscerată, apoi curăță sângele,
se ține cea mai rapidă audiere și în seara asta aflu că nu pot câștiga.
Afară!
Ce vrei să spui?
Dacă victima nu e importantă, atunci ucigașul trebuie să fie.
- Știi cine e Lees, nu? - Vorbește cu morții bătrânelor bogate.
- E un nebun. - E mai mult decât atât.
E un prieten apropiat și ghicitorul Majestății Sale, regina Victoria.
Ați făcut bine că ați venit la Ben Bates, d-le Lees.
Publicul ne va fi recunoscător amândurora.
- Asta ați văzut în viziunea dvs.? - Nu chiar, d-ră Prentice.
- Părul e prea lung. - Dar e pe-aproape, nu?
- Lasă-l să spună. - Ziarul va fi tipărit în trei ore.
Plec în trei minute, dacă nu mă lași în pace. Păr mai scurt, ați spus?
Da, și ar trebui să arate mult mai înspăimântător.
Știi de cine îmi amintește cu părul mai scurt?
- O să-mi pierd slujba. - Da Richard. Da, el e.
Richard Mansfield, actorul american.
Face furori în piesa lui Robert Louis Stevenson, la teatrul Lyceum.
- Desigur. Ați văzut piesa, d-le Lees? - Nu merg niciodată la teatru.
- Mulțimile mă deranjează. - Cred c-ar trebui să mergeți.
O să vi se pară interesant. Sunteți liber în seara asta?
Ca invitat al ziarului "Star", desigur.
Bună dimineața, George.
- Știi ceva despre suspecți? - Care suspecți?
Vă așteaptă la teatrul masonic. Eu trebuie să vă duc acolo. Sunt opt.
- Îți bați joc de mine, fiule? - Nu, d-le.
Acestea sunt ordinele d-lui Spratling. Opt suspecți.
- Sunt gata, d-le. - Cine naiba sunt?
Lista crimei, a inspectorului Spratling. Charlie e "manglitor". Apoi e Arthur...
- Poftim? - "Manglitor" e cel care jefuiește.
- Știu ce înseamnă. Ce e lista crimei? - Pe ei îi adunăm, când are loc o crimă.
- Aceeași oameni? - În bună parte, da.
Publicul e mulțumit. Așa spune inspectorul Spratling.
- Și apoi? - Le dăm drumul.
Ei nu se supără. Majoritatea sunt voluntari, ca să primească supă.
Eu am făcut-o, d-le! Domnul mi-e martor, l-am omorât cu mâna mea.
Era un soldat roman împuțit, un spion al blestematului de Cezar
și merita să moară!
Și eu la fel, bunule domn. Te iert!
Doamne Sfinte!
- Ce să fac cu ei, d-le? - Dă-le supă.
Hai, George, avem de lucru.
- Aliniați-vă! - La o parte!
E dezgustător! Aliniați-vă!
- Jumătate din lume o știa pe Mary. - E timpul să verificăm cârciumile.
- Credeam că nu mai bei. - Nu eu, tu. Trage cu urechea.
- Începe cu Brittania, pe colțul... - Străzii Dorset, știu.
Apoi Ten Bells, unde se duc toate prostituatele,
Am vorbit cu o grămadă în ultimele șase ore.
N-o să te spun nevestei. Mai vorbește cu câteva.
Ce crede șeful tău că face? Asta e anticameră, nu biserică.
Fă-mi un ceai, Kerby.
- Ai auzit, John? - Fără zahăr.
Te-ai întors în Whitechappel, Mary Jane? Unde-ai fost de data asta?
Ici-colo. Un domn m-a dus la Paris. E superb în perioada asta.
- Ești incredibilă. - Râsetele, muzica...
O vreme am fost model pentru un artist. Mi se spunea Marie Jeanette.
- N-a fost niciodată la sud de Tamisa. - Ba da.
Vreau să știu cine a omorât-o pe Mary Nichols. Trebuie să știi ceva.
- Avea clienți fideli? - Dacă erau orbi. Ai văzut cum arăta?
- De morți, numai de bine. - Ți-ai pus 'fabrica de bani' pe scaun?
Timpul înseamnă bani. Nu e ieftină, dar era acrobată.
Doamne, păzește! Îl știi pe prietenul meu, arhiepiscopul de Canterbury?
- Hotărăște-te. Pe care o vrei? - Ce obraznic!
- Nu e șeful tău, nu, Mary? - Nu.
- Noapte bună, Annie. - Taci și tu.
O să aibă nevoie de un protector, la cum merge treaba.
- Care treabă? - Sper să nu afli.
- Ce să nu afle? - Nu vorbeam cu tine.
Nu, eu vorbesc cu tine. Ce să nu afle?
- Duhnește aici. - Te-am întrebat ceva. Ce să nu afle?
- Hai afară, să vorbim. - Ia mâna de pe mine, că-ți sparg fața!
Mare greșeală!
Cară-te cât mai ai față! Hai! N-ai curaj?
- Nu-l ajutăm? - Ești în afara programului.
Ai dreptul să-ți termini paharul.
Ce mai aștepți?
Te omor!
Am spus că-mi pare rău!
Dă-l afară!
Ce priveliște minunată!
- Cine e? - Nu știu, dar îl arestez.
- De cât timp ești aici? - M-am uitat pe geam, dar te descurcai.
- Bună, Billy. - Nu știam că e omul dvs., sincer!
- Dar tu ești omul meu, nu? - Nu știu nimic. V-aș spune, dac-aș ști.
Da, sigur. Dă-i drumul, George. Îl săltăm mâine, dacă avem nevoie de el.
- Unul din informatorii tăi? - La fel ca tatăl lui.
Aceeași poveste. Am fost în Bucks Row și ceva nu-i în regulă.
- Ce anume? - Nimeni n-a auzit-o țipând.
- Cel puțin opt familii stau acolo. - Așa e în Whitechappel.
Nici usturoi n-au mâncat, nici gura nu le miroase, și când e vorba de crimă.
Asta nu e doar crimă, George, e altceva.
- Vă promit că nu veți fi dezamăgit. - De-asta s-au dat toți la o parte.
- Cine e? - Nepotul reginei.
Prințul Albert Victor, duce de Clarence și Avondale și viitorul rege al Angliei.
V-am promis o seară specială, nu?
Richard Mansfield în "Dr. Jekyll și d-nul Hyde"
Să rezolvăm ce-a rămas? Gândește-te înainte să răspunzi, Lanyon.
Voi face cum hotărăști.
Dacă accepți, vei pătrunde într-o nouă lume a cunoașterii și puterii.
Vei fi uluit!
Vei fi stăpânul Satanei.
Am ajuns prea departe ca să mă opresc înainte de final!
Prea bine.
Tu, care ai negat virtuțile medicinei transcendentale,
tu, care ai luat în râs mereu colegii, superiorii...
Privește.
- Nu. - D-le Lees.
- Dă-i niște coniac. - I-am văzut cele două fețe.
Să-l oprească cineva.
Ghicitorul reginei a văzut ucigașul! A văzut ucigașul în vis!
Doctore Llewellyn...
Să vorbim despre sânge. Femeia a fost eviscerată.
- A pierdut masiv sânge. - Eufemistic vorbind.
- Cât sânge era pe caldarâm? - Era întuneric, dar era mult sânge.
Atât de întuneric, încât n-ați observat că abdomenul îi fusese tăiat
de sub coaste până sub pelvis prin partea stângă a stomacului?
La început, nu?
- Câți litri de apă, d-le doctor? - Doi-trei. E greu de spus.
Un litru. L-am măsurat eu. Înșelător, nu-i așa?
Verși o ceașcă de ceai și crezi că e o inundație, dar e doar atât lichid
Ce vreți să spuneți, inspectore?
Nu putem fi siguri c-a fost ucisă acolo unde a fost găsită.
A sosit vizitatorul. L-am lăsat în biroul dvs.
Cheamă o birjă pentru dr. Llewellyn.
- Asta e tot, inspectore? - Pentru moment, da, d-le doctor.
Care e problema cu piesa de la teatrul Lyceum?
- Adică face asta pe scenă? - În fața publicului.
- Incredibil. - N-am exagerat în articolul de azi.
Dacă mâine îmi dai un desen realist îl tipăresc, cu articolul d-lui Bates.
- Cât de realist? - Inspirat din viață, d-ră Prentice.
E ficțiune. Dr. Jekyll și d-nul Hyde nu există.
Dar actorul există. Știu ce credeți, dar nu sunt nebun.
Veniți la teatru și vedeți cu ochii dvs., vă implor.
Bine, dar nu spuneți nimănui, clar?
Vă temeți să nu fiți luat în râs. Eu am suportat asta toată viața.
Oamenii încearcă să distrugă ceea ce nu înțeleg.
Încearcă să vă distrugă pe dvs., nu?
O seară bună, d-le Lees.
Nu, ticăloșilor! N-o să vă fie atât de ușor.
Pare a fi o revoltă.
Ce-a spus Lees?
Mâine, la prima oră, vreau să găsești cel mai bun expert în nebunie.
- De la spitalul Barts? - De unde trebuie.
Avem nevoie de cel mai bun specialist din țară în domeniul nebuniei.
- Crezi că Lees e nebun? - Sper că nu.
Mi-a oferit o descriere a criminalului.
Mulțumesc, domnule.
- Ce-ai aflat? - Sir Williams Withey Gull.
Doctor în medicină, chirurg, Societatea Regală de Medicină,
membru al Consiliului Medicilor, președinte al Societății clinice,
a publicat cărți despre boli ale creierului,
articole despre vivisecție și femei oligofrene.
Și doctor al Majestății Sale, Regina.
Inspectorul Abberline și sergentul Godley.
Bună ziua.
- Sir William. - Nu sunt atât de distins.
Sunt dr. Acland. Vine imediat. Vreți niște lapte?
- Da, vă rog. - Nu, mulțumesc.
Charles Darwin, membru al Societății Regale, la fel ca Sir William.
- Toți strămoșii noștri erau maimuțe. - El e. "Originea omului".
- Laptele nu e bun? - Ba da. Mulțumesc.
Aici erați? Îmi pare rău că v-am lăsat să aștepți.
- Sunt Wiilliam Gull. - Eu sunt inspectorul Abberline.
- El e sergentul Godley. - Luați loc.
V-a oferit cineva prânzul, sau nu aveți nevoie de mâncare?
- Am mâncat... - O clipă.
Să nu întârzii deseară, Theo. Îi primim pe francezii aceia.
Francezii sunt un argument pentru teoria lui Darwin. O zi bună, domnilor.
Ginerele meu. O minte sclipitoare, deși s-a născut în puf.
- Nu-l acuz pentru asta. Dvs.? - Ar trebui să-l cunosc mai bine.
Bun răspuns. Și acum întrebarea dvs.
Ce anume e nebunia?
N-o să epuizăm subiectul într-o după amiază.
Puteți fi mai precis?
E posibil să fii pe jumătate dement, acum normal și nebun peste o clipă?
Fascinantă întrebare.
Eu cred că e perfect posibil, dar nu veți găsi asta în nici un manual.
De ce?
Conceptul unei minți cu mai multe fețe e prea radical pentru medicina de azi.
În câțiva ani va fi acceptat, desigur,
dar până atunci punem aceste fenomene pe seama demenței precoce.
Un om ar putea fi sănătos și nebun, ca doi oameni diferiți?
Sigur, dar majoritatea colegilor mei ar râde batjocoritor de o asemenea idee.
Cunoștințele rănesc, d-le inspector, mai ales dacă sunt noi.
Să ne gândim la bietul Darwin. Avea dreptate, desigur,
dar milioane de oameni educați încă mai cred că rasa umană
a început cu doi amanți goi, ce făceau năzbâtii în Grădina Raiului.
Încercați să rostiți numele lui Darwin în fața unui preot,
sau numele meu în fața a jumătate din Consiliul Medicilor.
Dacă un om ar avea două minți, ele ar putea fi opuse, una bună și una rea?
Un sfânt și un monstru într-un singur om?
Da. Nu văd de ce nu.
Prea bine.
Tu, care ai negat virtuțile medicinei transcendentale,
tu, cel care și-a luat mereu în râs colegii, superiorii...
Privește.
Nu-mi pasă cine sunt, nu primesc pe nimeni după reprezentație, clar?
- Le-am spus asta. - Mai spune-le odată!
V-am spus că nu primește pe nimeni. Sunteți mulțumiți?
- Pe mine mă va primi. - Nici dac-ați fi Prințul de Wales.
- O să stăm puțin de vorbă. - Ce faci? Dă-mi drumul!
Cine naiba sunteți?
Dacă nu plecați imediat, va trebui să chem poliția.
Eu sunt poliția, d-le...
Bună seara, Frederick.
Bună, Emma.
Ce frumos. Vă cunoașteți. Și tu ești polițist, nu?
- D-nul Lees e clarvăzător. - Un polițist și un clarvăzător.
- Ar trebui să plec. - Da? Am comandat cina.
- Iartă-mă, te rog, dar sunt obosită. - Credeam că vorbim despre schițe.
Le las aici și le iau dimineață.
Noapte bună, domnilor.
Noapte bună, Emma.
Ajunge. Despre ce e vorba?
Spuneți-ne cum vă transformați în monstru, ce vă trece prin minte?
Deci ați dat buzna aici ca să aflați cum mă transform în Hyde?
- Vreți adevărul? - Vă rog.
- Nu știu. - E o anchetă a poliției.
- Răspundeți la întrebare. - O anchetă a poliției?
Răspunde-i!
Ce ciudat! Bine. Observ și imit, înțelegi?
Fac asta iar și iar, până devin cine vreau să devin. Mulțumit?
Deci, dacă joci un doctor, mergi și observi doctorii la muncă?
Bravo.
Și pe celălalt, d-nul Hyde... Cum creezi o astfel de ființă.
Prin talent pur. Aceștia sunt cei mai răi.
Am fost costumierul lui Irving. A fost teroare.
- Noapte bună, d-ră Prentice. - Noapte bună, John.
- Cum e Mansfield? - Nu le trădez niciodată încrederea.
- Buzele-mi sunt pecetluite. - În legătură cu ce?
Femeile, în primul rând. Iar locurile în care se duce...
Adică bordeluri, localuri în care se consumă opiu?
Uneori, da. Altfel cum aș observa personajele? Asta mi-e meseria.
- Deci l-ați cunoscut pe Hyde? - Sunt mai mulți oameni, nu înțelegi?
Vocea e a unui criminal din New York, chipul e al unuia din Londra...
- În East End, poate? - Nu trebuie să răspund.
Ba trebuie. Ai fost vreodată în Whitechappel, Spitalfields?
Se prea poate. Nu-mi amintesc detaliile.
Când l-ai văzut ultima oară pe adevăratul domn Hyde?
- Anul trecut, săptămâna trecută? - Nu țin un jurnal.
- Sau vinerea trecută? - Ce vrei să spui?
O femeie a fost ucisă, și dacă d-nul Hyde era în East End, aș vrea să-l cunosc.
- Crezi că sunt implicat în asta? - În ce?
Vreau să-l cunosc pe cel care ți-a dat celălalt chip,
cel care arată ca d-nul Hyde, și o să mă duci la el acum!
- De data asta ești sigur? - Recunosc ușa.
- Și acest domn Hyde te va recunoaște? - Dacă nu, mă vor recunoaște fetele.
Femeile mă recunosc adesea. M-am săturat de remarcile tale.
Dacă sunt suspect, spune, pentru că sunt prieten cu capete încoronate. El e.
- Ticălosule! - Ai grijă cum vorbești.
- Ți-am adus un prieten al regilor. - Ești Abberline. Credeam că ai murit.
- Mă mir că mă mai ții minte. - Nu uit niciodată o voce.
Bună seara. N-am vorbit, dar am fost aici vinerea trecută.
- Sigur mă ții minte. - Cine e?
Nu e ziua ta norocoasă, Mansfield. Rodman e orb.
Să sperăm c-ai avut dreptate în privința fetelor.
- O fată străină, Anne Anneka. - E un domn la ea.
- Hai să-l scoatem, - Foarte amuzant, d-le Abberline.
Nu!
Bună seara, d-le.
Ce seară frumoasă! Lasă-l să plece, George.
Știu cine e, la fel și jumătate din Whitehall.
- Ești Anneka? - Nu, Annette.
L-ai mai văzut pe omul acesta? Nu-ți fie teamă.
Nu.
Ești sigură?
Nu.
- Dixie! - Dragul de Dixie.
Am fost aici vinerea trecută, pe la 11. Ai spus că e ziua ta.
- Cât a stat? - Toată noaptea.
Uneori dormea Monique, alteori dormeam eu.
Toată noaptea. Cred că de-asta își amintesc de mine.
- Ți-am dat un cadou. Îl mai ai? - Asta?
- Ai spus că e aur, acum e verde. - Poate d-asta își amintesc de tine.
Noapte bună, d-le Mansfield.
Noapte bună.
O seară frumoasă!
Birjar...
Pot să duc undeva?
Mulțumesc.
Cred că Lees s-a dus acasă, cu Dixie. Azi ai păr, mâine ești chel ca-n palmă.
Ia tu birja. Eu trebuie să mă gândesc...
Te gândești la o d-ră pe care am văzut-o la teatru în seara asta, Emma Prentice?
- Noapte bună, George. - Nu fi fraier. Îți aduce necazuri.
Stai!
Afară! Coboară din birjă!
- Ce naiba crezi că faci? - Ni s-a spus să oprim pe toată lumea.
S-a mai comis o crimă pe strada Hanbury. E și mai groaznică.
- Kerby a văzut-o și a dat-o afară! - Urcă! Pe strada Hanbury!
Când am văzut-o, am început să urlu și a venit poliția.
- Cum te cheamă? - John Richardson.
Kerby, ia-i pe oameni de la gard. Nu e un spectacol de circ.
L-am găsit pe frânghie, la uscat. E un șorț de piele, ud.
Văd. Pune-l înapoi. Ai trimis după legist?
Da. Cel de la secția de aici tocmai a sosit cu inspectorul Spratling.
Kerby, vreau ca totul să rămână cum e,
polițiștii să plece din curte și oamenii să plece de la gard!
Valea! Toată lumea afară!
Nu dvs., d-le Richardson.
- La ce oră ați trecut pe aici? - La 4:30.
- Și ea nu era aici? - La 4:30, nu.
- Te duceai la muncă? - Da.
- Folosești cuțitul? - Sigur, dar...
Nu eu am făcut-o. Puteți întreba pe oricine.
Înăuntru sunt doi detectivi care iau declarații. Dă-le-o pe a ta.
N-are rost să urli la Kerby. Sergentul tău unde e?
Cu siguranță ne umple de urme prin curtea asta! Asta, cu siguranță.
Poliția, deschide!
Deschide ușa, Mansfield, sau o sparg!
Deschide ușa!
Mă auzi? Sparg ușa!
Ce vrei?
Ce naiba mai e? Am stat toată noaptea cu voi.
- Astea sunt hainele? - Ce e asta?
- Sunt hainele pe care le aveai aseară? - Da.
Îmbracă-le, acum.
Aveți grijă la picioare...
- Același ucigaș, doctore Llewellyn? - Da, nu-ncape nici o îndoială.
- Ați văzut astea? - Da. Cred că sunt ale ei.
N-au căzut pur și simplu. Sunt aranjate cu grijă, precis.
Acum e un sălbatic, care spintecă o femeie ca pe un sac de grâu,
și în clipa următoare împăturește cu grijă o bucată de muselină,
îi aranjează pieptenele și pastilele.
Ce credeți despre asta?
Dvs. sunteți detectivul. Spuneți-mi dvs.
Bună dimineața, doctore Phillips. Vă mulțumesc că ați venit.
Îl știți pe legistul secției? Ne va oferi o a doua părere.
- Bună dimineața, Llewellyn. - O a doua părere despre ce?
Despre mutilări. Mă scuzați.
Înainte să plecați, puteți să-mi spuneți unde ați fost azi noapte?
Mulțumesc pentru pont, d-le Spratling. "Star" e mereu foarte generos.
- Cine naiba sunt? - Cel cu pălărie e Mansfield, actorul.
Celălalt e Robert James Lees, ghicitorul și prietenul reginei.
Cine a omorât-o pe Annie Chapman?
Cum vă cheamă? Precis aveți un nume drăguț.
O știați pe Annie?
- Ce naiba se întâmplă? - Ridicați picioarele.
Și celălalt. Și dvs., d-le Lees.
Se spăla când am ajuns. E curat. Nici o picătură de sânge. Și el la fel.
- Sunt pantofii de-aseară? - Da.
Nu dormise nimeni în patul lui Mansfield. Așternuturile erau reci.
Ați fost plecat toată noaptea sau stați prost cu circulația?
Ce fac cu timpul meu e treaba mea. Azi mă-ntâlnesc cu ambasadorul american.
Îmi e bun prieten. Când îi voi spune despre asta...
Va fi încântat că ne-ai acordat ajutorul pentru care-ți suntem recunoscători.
- Să nu pleci fără să-mi spui. - Pentru asta ne-ai adus aici?
- Găsești tu alt motiv? - Du-te naibii!
- Care-i povestea dvs., d-le Lees? - M-am dus direct acasă.
Birjarul o să-și amintească, pentru că mi-a fost rău pe drum.
- Am avut o viziune oribilă. - Și ce-ați văzut de data asta?
Un bărbat înalt în curte, sânge, tot, dar era prea târziu.
Asta-i problema cu lumea spiritelor. Nu vă anunță înainte de eveniment.
O zi bună, d-le Lees.
Credeți că sunt un șarlatan, nu? O văd în ochii dvs.
Dacă nu vezi și asta-n ochii mei, o să-ți spun cu voce tare.
Dacă l-ai văzut pe ucigași, ai grijă cui spui, s-ar putea să vină după tine.
- Ambasadorul... Ai grijă, Fred. - Da.
Criminalule!
Uite-l și pe celălalt! Spânzurați-l și pe el!
Cineva încinge spiritele.
Spânzurații!
Pe aici, domnilor. Vă așteaptă o birjă din partea ziarului "Star".
Pune-l pe unul din băieți să-l găsească pe birjarul lui Lees
și află dacă s-a născut un copil pe aici azi noapte.
De ce?
Dr. Llewellyn a spus c-a asistat la o naștere, undeva în apropiere
dar nu-și amintește numele mamei.
Încă verificăm doctori și măcelari de data trecută. Mai avem nevoie de oameni.
Dormi câteva ore. Mă ocup eu de Mansfield.
Dacă vrei să vorbești cu Emma Prentice, mă duc eu. De fiecare dată când o vezi...
De ce mă mai obosesc?
Cine e?
- Ai întârziat aproape un an. - Am fost ocupat.
Am avut o seară interesantă ieri, cu prietenul tău.
- Adică, v-ați îmbătat? - Nu. Acum beau doar după-amiază.
- E vorba doar de afaceri, da? - Îți place să ții ușa deschisă?
E curent aici.
- Ce vrei, Freddie? - Tot ce știi despre Mansfield.
Nu e nimic de știut. E tânăr, chipeș, celebru, inteligent, talentat.
- Bogat? - Isteț, popular, amuzant.
- Educat? - Cu relații.
Și chel ca-n palmă.
Se va termina prost. Mereu e așa.
- Dar înainte ne distrăm, nu? - Da? Uitasem.
Șorț de piele!
Pizer!
Terminați!
- Ce naiba crezi că faci? - Au găsit un șorț lângă cadavru, nu?
El poartă așa ceva. Criminalul! Spânzurați-l!
Pizer! Criminalul! Spânzurați-l!
Da, sigur. Mă tem c-am vorbit prea mult. Din cauza șampaniei.
Nu veți tipări tot, nu?
- Aveți încredere-n mine. - Da. La revedere.
Ești bine, amice?
Vor să mă omoare!
E beat! Lăsați-l!
Nu mă lăsați! O să mă omoare!
Ajutați-mă! Cineva! Vă rog! Ajutați-mă!
Ți-am spus deja...
Deci n-avea nici un pește?
Nu toți peștii sunt la fel, nu?
Billy, vino aici.
Nu toți peștii sunt la fel, sergent.
Tocmai am spus asta, Liz.
E cea mai urâtă privire pe care o poți arunca?
Sergentul vrea să știe dacă Annie Chapman avea un pește.
Și dacă avea, ce? N-ar fi ajutat-o cu nimic.
Se zvonește că un polițist face asta, unul de-al vostru.
Nu-l băga în seamă. Eu iau digestive după ce vorbesc cu el.
O să țin minte. Anunță-mă dacă afli ceva, Cathy.
Sigur, Georgie. Te superi că-ți spun așa? Ai față de Georgie.
Digestive... Ce amuzant! Iei digestive după ce vorbești cu el.
Asta-i problema, dacă bei cu noi, Liz: ești mereu cu șase ginuri în urmă.
- Vor să mă omoare, sunt sigur. - Calmați-vă, d-le Lees.
Mulțumesc, Derek. Luați loc. Așa.
Am desenat trăsura cât de bine am putut. Avea un blazon pe ușă.
- Asta e trăsura care va lovit? - Da.
- Dar n-ați văzut fața vizitiului. - Ce contează. Trăsura e importantă.
N-o voi uita niciodată. Am mers cu ea când am fost s-o văd pe regină.
- Pe regină? - E trăsura regală.
- Sunteți sigur? - Da.
Are un blazon pe ușă. Aparține grajdurilor regale.
Ați spus cuiva despre asta?
Nu, am venit direct aici.
Să nu spuneți.
Cred că înțelegeți importanța a ceea ce ați spus.
Ai văzut cine era, Fred? Nepotul reginei.
Era Prințul Albert Victor, duce de Clarence, sergent.
D-le Thackeray, sunteți sigur că n-au ieșit trăsuri ca aceasta ieri?
Absolut. Trăsura care a plecat a așteptat ieri toată ziua.
Celelalte două au fost revopsite. Le puteți vedea, dacă doriți.
Ar putea cineva... Nu știu cum să spun. Să împrumute una câteva ore?
Acestea sunt grajdurile regale, nu o companie de birje.
Sigur că da. Îmi pare rău că v-am răpit timpul.
- O zi bună, d-le Thackeray. - O zi bună, d-le inspector.
Stați. O să întreb un vizitiu din afară. Ei știu ce-i disponibil.
- Vizitiu din afară? De ce? - Crede că vrem să luăm o trăsură.
O să-l strâng de gât pe Lees. Blazon regal pe naiba!
O să întârzii la director.
- Am auzit că vreți o trăsură. - Nu.
- Așa mi-a spus șeful grajdurilor. - E o greșeală. N-ai înțeles bine.
Stai puțin. Vino aici. Crezi că-mi poți găsi una ca asta?
Lucrez pe cont propriu. Găsesc orice, pe bani, desigur.
- E ziua ta norocoasă. Ne vedem deseară. - Bine. Succes.
- Vă trebuie și cai sau doar trăsura? - Depinde, nu?
Ai făcut bine că mi-ai spus. Dar, din câte zici, nu crezi povestea lui Lees.
Nu fără dovezi.
Când ai început ancheta acestui caz, n-am crezut că ești omul potrivit.
Te-ai ocupat foarte discret de treaba cu trăsura regală. Exemplar.
Peste 40 de minute, mă întâlnesc cu Primul Ministru. Vreau să vii și tu.
- Eu, d-le director? - Dumneata, inspectore.
Prințul Albert Victor îmi dă mereu 5 lire după o noapte în oraș, în East End.
- Îl duci și pe Prinț? - Nu personal. Lucrez pe cont propriu.
Asta e trăsura mea, proprietatea mea. Sunt la palat două zile pe săptămână.
- Și în rest? - Medici. Doctori. Duc mulți chirurgi.
- Sunt pe toate listele. - Ce liste?
Ale marilor spitale. Restul le las pe seama țăranilor.
- Doctorii au nevoie mereu de trăsură. - Și eu sunt doctor.
- Serios? - Sunt chiar bun. Am învățat.
Vezi multe-n cărți. Dacă mă nășteam într-o familie bună, eram deja chirurg.
- Totul depinde de minte. - Și tu ai minte-n cap.
Și mâini de chirurg. Nemișcate ca pietrele.
Atât e ceasul? Trebuie să plec. Trebuie să fiu la spital în jumătate de oră.
Întreabă de mine la grajduri. John Netley. Mi se spune "doctorul Netley".
- Pe tine cum te cheamă? - George.
O să-ți caut o trăsură, George.
Dar dețineți controlul? E un comitet de justițiari în Whitechappel, nu?
Ce urmează, mulțimi înarmate pe străzi? Data trecută ați trimis și trupele.
Aceea a fost o răscoală politică. Acesta e un caz de crimă.
Secretarul de Stat al Ministerului de Interne ar vrea să spună ceva.
Mulțumesc. Acum un an, am avut o revoltă în Piața Trafalgar.
Au fost oameni răniți, aici, în inima celui mai mare imperiu din istorie.
Ziarele i-au spus "Duminica sângeroasă" și tu ai fost considerat răspunzător.
Acum avem justițiari înarmați pe străzile din Whitechappel.
Guvernul nu mai tolerează conflictele civile, indiferent de motiv,
nici pentru caz de crimă, iar regina crede la fel.
D-le Abberline, dvs. răspundeți de caz. Aveți tot ce vă trebuie?
- Am nevoie de mai mulți oameni. - Se ocupă directorul.
D-le Prim-Ministru, d-le Secretar de Stat...
Grijile reginei ne privesc pe ea și pe noi, pe nimeni altcineva.
Ce e cu zvonurile legate de nepotul ei, Prințul Albert Victor?
Se spune că prințul a fost văzut într-o casă de proastă condiție.
Un bordel? Ce neplăcut...
- Unde? - În Whitechappel.
Chiar în zona unde au loc aceste crime.
Ia asta de aici.
E clar. Același cuțit, aceleași tăieturi, același ucigaș.
Puteți face ceva pentru mine la audiere, doctore Phillips?
Sigur. Ce anume?
Puteți păstra o caracteristică a acestei crime absolut secretă?
- Nu spuneți nimănui ce e. - Vă pot ajuta, doctore Llewelyn?
Mi-am uitat geanta. Mă scuzați.
- Uluitor comportament. - Da.
Nu contează ce omiteți, cât timp doar noi doi știm ce e.
- Să păstrez secretă o rană? - Nu ceva esențial, dar ceva important.
Apoi îmi spuneți mie în secret. Ne scuzați, avem mult de lucru.
Vizitiul tău caută trăsuri negre?
Să-și bage mințile-n cap. Se crede doctor. Tu ce vești ai?
Vom primi oameni în plus, transport, tot ce vrei, trebuie doar să cerem.
- Directorul ți-a oferit toate astea? - Nu chiar.
- Atunci cum le-ai obținut? - Prin farmec.
Vreau și o listă cu navele, șlepurile și remorcherele ancorate în portul Londrei
la momentul crimelor, numele membrilor echipajului, inclusiv căpitanul.
Deci doctori, studenți la medicină, măcelari, bucătari, bărbieri
și toți cei care au cazier, între Aldgate și Mile End.
- Dar artiști, d-le? - Artiști?
Unii taie cai, să vadă cum funcționează, ca George Stubbs, care era artist.
Bine, fiule. Și artiștii.
Pe tabla asta, avem tot ce știm despre cel pe care-l căutăm.
Sunt declarațiile celor 9 martori care au văzut victimele vorbind cu cineva
cu puțin timp înainte de a fi ucise.
Notați-vă. Sunteți gata? Până în 1.80 m, haină lungă,
șapcă sau caschetă, cu un pachet sau o geantă,
păr deschis la culoare, poate cărunt, 30-40 de ani, poate mai în vârstă,
vorbește încet, poate e străin.
- Pot fi jumătate din londonezi. - Ai putea fi tu, Kerby.
Cunoaște zona, e puternic și poate avea cunoștințe de medicină.
- Pare a fi o moașă. - Sper că nu ești căsătorit cu una.
- Dar peștii? - Îi verificăm oricum. Alte întrebări?
Mergeți.
Știți că poliția își pune jumătate din oameni în haine civile?
Nu mai avem uniforme?
Nu, o să v-o ia înainte. M-am gândit că vreți să știți.
- După ce se termină, o să le-o fac eu. - Ba nu.
- De ce? - Pentru c-o să le-o fac eu.
- Unde crezi că te duci? - Unde e Abberline?
Llewellyn a asistat la o naștere în noaptea aceea, la d-na Kandinski.
N-aveau ceas în casă, așa că nu știm când a plecat.
Lasă-l pe listă.
- Ți-am spus că nu te duci niciunde? - Unde se ascunde?
Vreau să vorbim. Numele meu este George Lusk.
Președintele comitetului justițiarilor. Mă întrebam când o să-ți arăți mutra.
O să-ți arăt mai mult decât mutra. Îți arăt 100 de oameni înarmați.
La ce sunt buni?
Nu puteți face străzile sigure pentru oamenii muncitori, așa că te vom ajuta.
Da? Scoateți ceara din urechi, pentru că am ceva să-ți spun.
Am crescut printre acești oameni. Ei contează pentru mine.
Știu ce contează pentru tine. Ți se citește pe față. Puterea.
Ascultă-mi sfatul și du-te acasă! Revoluția nu va începe săptămâna asta.
- Ai fost cam dur, nu? - Cred c-am îmbătrânit.
Audierea e mâine. Vrei să vezi raportul lui Phillips?
Urăsc politicienii. Găsește un voluntar care să stea cu ochii pe gașca lui Lusk.
De ce?
Dac-aș fi ucigașul, m-aș băga în gașcă și m-aș căuta noaptea. Tu, nu?
S-a făcut. Și trăsura fantomă? Să-l mai urmăresc pe John Netley?
Doctorul vizitiu? - Nu. Cei ca el sunt niște rahați.
- Ca deratizatorul din Peckham? - Nu, ăla era un rahat cu ochi.
Minunat. Relaxează gâtul.
- Ultima oară, ți-a relaxat creierul. - Da, mamă.
- Fii mai vesel. Câștigăm. - Promiți?
Da, prietene. Îți promit solemn.
Liniște vă rog. Am cerut ca toți copiii să fie scoși din sală,
din cauza naturii dovezilor care vor fi prezentate.
Îi rog pe cei din presă să se gândească dacă toate detaliile merită publicate.
Spuneți, doctore Phillips.
Abdomenul femeii fusese tăiat.
Intestinele fuseseră desprinse din legăturile mezenterice,
scoase cu totul și puse pe umărul cadavrului.
După unghiul tăieturilor, cuțitul a fost ținut evident în mâna stângă,
nu în cea dreaptă, căci toate tăieturile au fost făcute în această direcție.
- Stângaci. Llewellyn n-a observat asta. - Uite cine a intrat.
Nu-l deranjează să fie văzut.
...și partea din spate a vezicii au fost scoase, împreună cu vaginul.
- Aceste organe au fost scoase separat? - Da.
Cu pricepere medicală?
N-am mai văzut asemenea lucruri din partea unui membru al profesiei mele.
- Deci a fost un atac nebunesc? - Nu, dimpotrivă.
Organele au fost scoase intenționat, unul câte unul.
Unui bun chirurg i-ar fi luat cel puțin 15 minute să le scoată pe rând.
Mulțumesc, doctore Phillips. Vă vom asculta și mâine.
- 15 minute? Nu s-a grăbit. - Prietenul nostru pleacă.
...în urma sângerării cauzate de tăierea gâtului.
- Doctore Acland. - Inspectore, mă bucur să vă văd.
Nu știam că vă interesează cazul.
Dvs. ați produs interesul, venind la spital. Îl știu de mult pe dr. Phillips.
- Mergeți la operă? - Din cauza hainelor?
- Nu, la melodrama de la teatrul Lyceum. - "Jekyll și Hyde".
Da, am bilete gratuite. Singura mea șansă de a fi celebru.
Actorul mi-a cerut sfaturi. Joacă rolul unui doctor.
E fermecător, un american, pe nume Mansfield, destul de celebru, cred.
- Și ce sfaturi i-ați dat? - I-am arătat cum se scot viscerele.
- Mansfield a văzut o autopsie? - Da. Se pregătea pentru rol.
De regulă oamenii leșină la autopsii,
dar el mi-a trimis bilete gratuite, deci nu l-a prea deranjat.
O zi bună, domnilor.
- Mă întreb dacă Mansfield e stângaci. - Eu mă întreb dacă Acland e stângaci.
În picioare Pizer! E Jack Pizer, pantofar. I se spune "Șorț de piele!
- Știi de ce ești aici? - Da, voiau să mă linșeze,
- Au aruncat cu pietre în geam. - Unde ți-e ficatul?
- Nu mi-au dat ficat. E fasole. - Nu mâncarea. Unde ai ficatul?
- Ăia sunt rinichii. Prinde. - Dreptaci.
Ăsta e Isenschmid, măcelarul. Voiau să-l înece.
- Știi engleză? - Da, sigur.
- Unde ai ficatul? - Aici.
Unde e, mai precis? - Ești măcelar, nu?
La porc, știu precis. La oameni, poate aici?
Nu, doar în Bavaria. În restul lumii, acolo ai vezica. Ia cuțitul.
Vise plăcute, d-le Isenschmid.
- Amândoi sunt dreptaci. Dă-le drumul. - S-a făcut.
- Tu unde ai ficatul? - Sub coaste, în partea dreaptă.
- Voia să fiu sigur că știi. - Du-te să te culci, George.
Mulțumesc. Îmi fac turele la 3 și iau trăsura la 5:30.
Bine, doctore Acland.
- Îmi cer scuze, credeam că ești singur. - Intră, Theo.
- Aveam nevoie de o a doua părere. - O să încerc. Bună ziua, inspectore.
Ai putea să scoți un rinichi sau vezica pe întuneric?
Fără să tai alte organe.
Nu mă dezamăgi. Le-am spus că ginerele meu o poate face legat la ochi.
Nu. Un centimetru la stânga sau la dreapta și tai alte organe.
- Bănuiesc că e vorba de crimă. - Da.
- Nu putea să aibă o lampă? - Orice e posibil.
Mă iertați. Am nevoie de părerea dvs. despre hemiplegie. Vă las dosarul?
O să-l lași oricum, orice ți-aș spune eu.
Mă scuzați, inspectore. Lucruri tind să o ia razna în spital.
- Asta e tot? - Mai e ceva, dacă aveți o clipă.
Unul din marile paradoxuri ale vieții e că doar timp mi-a rămas, la vârsta mea.
Cu ce vă pot ajuta?
- Ați văzut piesa "Jekyll și Hyde"? - Nu, dar am impresia că am văzut-o.
Theo numai despre asta vorbește. Mi se pare o prostie totală.
Dar ați spus că cineva poate fi doi oameni diferiți.
Nu bând o poțiune, ci schimbându-se din interior, din proprie voință.
Adică intenționat?
Când eram copil, o rană infectată putea duce la moarte.
Azi, pot să mă tai intenționat la deget,
Să-l las să se infecteze și apoi să-l vindec repede, băgându-l în antiseptic.
Acum câțiva ani, lumea ar fi râs de o asemenea idee.
Prin experimente s-a găsit adevărul. Așa se va întâmpla și cu mintea.
Ar putea exista un "Jekyll și Hyde", care se poate transforma în monstru?
Da. Nu văd de ce nu. Dar ar avea puterea să revină la dr. Jekyll?
E o întrebare la fel de fascinantă, nu credeți?
Bună seara, d-le.
- Nu dormeam, d-le. - Sigur că nu. Du-te acasă.
Vă pot ajuta cu ceva, d-le?
Noapte bună, Derek.
Cine ești, ticălosule?
Dragă șefule, tot aud că poliția m-a prins.
Gluma aceea cu șorțul de piele m-a dat pe spate.
Urăsc prostituatele și nu mă voi opri de la a le sfârteca până nu sunt prins.
- La următoarea ispravă... - L-am găsit.
- Unde naiba ai fost? - La justițiari. Bună, d-le Paulsen.
La următoarea ispravă, îi voi tăia de tot urechile, ca să mă distrez.
Tu n-ai face la fel? Al dvs. sincer, Jack Spintecătorul.
P.S. Nu vă supărați că vă dau numele de scenă. Acum se zice că sunt doctor.
- E visul oricărui ziarist. - Vrem doar să vă facem pe plac.
O cumpăr. Discutăm prețul mai încolo. D-nul Bates vine cu dvs. în Whitechappel.
Eu scriu articolul de fond. Vreau o ediție specială la vânzare într-o oră.
A sosit dimineață la Agenția Centrală de Știri.
D-nul Paulsen a adus-o direct la "Star". Avem exclusivitate.
- Eu primesc trei pe zi. - Cu cerneală roșie? Urâtă treabă.
- Toți de la agenție au fost șocați? - Da.
Oamenii fac astfel de glume. Li se pare amuzant. Mie, nu. La revedere.
Nu ne puteți spune câtea cuvinte, pentru cititori? Asta așteaptă.
Ba o să-ți dau o duzină de scrisori, mai plictisitoare decât asta.
Mai bine scrie ce vrei.
- Citește asta, George. - Nu încă una.
"Fratele meu a făcut-o! "Evreii sunt de vină", "Sunt un vultur uriaș"
Citește ultimul rând.
La următoarea ispravă îi voi tăia de tot urechile și le voi trimite poliției,
să mă distrez. Și ce?
- Știi ce n-a spus Phillips la audiere? - Secretul pe care l-a păstrat?
A tăiat urechile. Nu de tot, doar le-a ciuntit.
Eu știam asta, Phillips știa, la fel și ucigașul.
De ce spune glumețul ăsta "Data viitoare, o să i le tai de tot"?
- Nu dovedește că ucigașul a scris-o. - Nu. Doar dacă mai e unul.
- Altul? - Vreau toate declarațiile.
O s-o găsim și dacă ne ia toată noaptea. Nu sta degeaba, du-te și adu-le.
Jack Spintecătorul! Scrisoare de la criminal!
Luați-vă ziarul!
Mă bucur să te văd, Charles. Ia loc. Asta e tot pentru seara asta. Mulțumesc.
Primul Ministru vrea să știe dacă ai auzit zvonul care circulă prin cluburi.
- Ce zvon? - Despre nepotul reginei, Prințul Albert.
Cu tot respectul pentru Primul Ministru, se vorbește urât despre prinț de mult.
În legătură cu Whitechappel? Ultimele bârfe îl leagă de un bordel de acolo.
Se spune că se duce acolo pe ascuns și e un vizitator frecvent.
- E adevărat? - Nu e nevoie.
Dacă e vorba de viitorul rege al Angliei, adevărul nu contează.
Zvonul va rămâne în amintire. Daunele pentru monarhie sunt incalculabile.
- Regina știe? - Nu pot să spun.
Dacă ziarele află, toți anarhiștii și anti-monarhiștii vor cere o revoluție.
A început deja. Justițiarul George Lusk are 100 de adepți.
Și câți crezi că vor fi, dacă numele prințului apare în asemenea articole?
- Ce-mi cereți să fac? - Găsiți-l pe ucigaș, oricine ar fi.
Ne ocupăm noi de restul.
- Ce căutăm? - Perechi. Ți-am mai spus.
Sunt 171 de declarații individuale. Nu există două care să se potrivească.
Doi măcelari în aceeași cârciumă, doi marinari pe aceeași navă.
Trebuie să existe o legătură. Nu te opri.
Pentru Dumnezeu, Liz, ia asta.
Ai nevoie de protecție, eu ți-o ofer. E simplu.
Cât o să mă coste, trei nopți de lucru pe săptămână?
Să n-ai încredere în el. Tatăl lui a fost spânzurat.
- Vezi-ți de treaba ta. Poftim. - Frumos din partea ta.
- Încă un rând? - Da.
Încă un rând.
- Cine a scris-o? - Partenerul lui.
Trebuie să fi avut unul, altfel cum putea să lucreze 15 minute în curte?
- De asta căutăm perechi? - Exact.
I-am recuperat, Mary.
- Mai degrabă i-a ciupit. - Nu, le-a pus toc. Sunt ai mei.
Am fost la pușcărie. Polițiștii au spus că sunt beată. Le-am dat și numele tău.
- Ce prieteni buni ai. - Tu nu ești prietenul nimănui.
Dar sunt protectorul tău, nu?
De ce martorii nu se pun de acord asupra străinului pe care l-au văzut?
Ba e blond, ba e cărunt. Ba e de înălțime medie, ba e înalt.
Ba are șapcă, ba are caschetă. Nu știu pe cine descriu.
- Pentru că sunt doi. - Trebuie să fie doi.
Undeva, în maldărul ăsta trebuie să fie o pereche. Nu te opri.
Noapte bună, d-le.
Noapte bună, Rodman.
- Dacă nu te vrea, las-o în pace! - Nu-ți mai spun încă odată!
- Du-te și câștigă-ți pâinea! - Vezi cum e, Mary?
- Cară-te, babo! - O să mă întorc, o să vezi!
Cum vrei? Protecție sau de una singură?
Sex, răzbunare, jaf. Nu se potrivesc deloc. Îmi pare rău.
- Ce lipsește de aici? - Motivul. Nu există motiv.
Lusk - Bates...
Mansfield - Acland...
Lees... Llewellyn.
- M-am gândit că vrei niște ceai. - Mulțumesc.
E mai bun decât al lui Kerby.
Ar trebui să ne ajutăm reciproc. Ajută-mă tu primul.
Ai băut destul, Cathy. Se simte de aici.
Fii drăguț, bagă-ți capul într-o găleată și dă-i un picior.
Ce e?
Doamne!
Găsește-l pe Spratling, acum!
Strada Berner, șantierul lui Duffield!
Bună. Ce drăguț ești.
Bună.
Dormi?
Dacă bate ceasul, o să te transformi în stană de piatră, știai?
Voiam doar un pahar de gin.
N-a fost nimeni pe stradă. Roagă-te pentru ea.
Am trimis după un preot, d-le Diemschutz.
Am soție, două surori... Atâtea femei ucise! De ce nu faceți nimic?
Facem, d-le Diemschutz. I-ai luat declarația?
A găsit-o între 1 și 1:05. Sângele era cald. O omorâse de câteva clipe.
O femeie e măcelărită și voi discutați despre oră!
De ce nu face nimic poliția?
- A făcut-o? - Ce să facă?
Data următoare, o să tai urechile doamnei și o să le trimit poliției.
- Nu le-a tăiat. - Deci scrisoarea e un fals.
- Ca toate celelalte. - Uite ceva ce nu e fals.
- Cum a aflat? - Veștile circulă! Luați cadavrul!
A omorât încă una! În Mitre Square!
Am trimis după șef. Asta e cumplită!
Mai încet, vrei să stârnești o răzmeriță?
Deci n-ai nevoie de noi. Așa ai spus.
N-are nevoie de noi!
Plecați de aici, sau te închid pentru incitare la răzmeriță!
Ești terminat, Abberline! Ne ocupăm noi de acum!
Luați cadavrul. Vino, George!
Poliția nu face nimic! Vă zic eu de ce, prieteni!
Nu vrea să fie liniște pe străzi!
- O declarație? - Ține-ți gura!
O să public asta.
Nevestele voastre nu contează. Fiicele voastre, la fel. Voi, la fel!
Să ne organizăm!
Veniți cu noi!
- Aici e Mitre Square? - Sunteți d-nul Abberline?
- Unde e cadavrul? - L-au luat.
Acum 10 minute. L-au dus la morgă.
Am spălat sângele cum am putut, dar n-am perie.
- Ai spălat sângele? - Așa mi s-a spus.
Șeful a fost aici. Vă așteaptă în strada Goulston. Credeam că știți.
E o bucată de șorț. A fost tăiată cu un cuțit.
Înmuiată în sânge. De ce a lăsat-o aici?
Să arate că inscripția nu e un fals?
Apropie lampa.
Evreii nu sunt învinovățiți degeaba.
Deci trebuie învinovățiți pentru ceva, nu, șefule?
- Uite cum a scris "evrei". "Juwes". - De asta v-am chemat.
Șterge tot.
- M-ați chemat? - Da.
Am găsit o bucată din șorțul moartei.
- Care? - A doua, Din Mitre Square.
- Scuzați-mă. Ce faci? - Așa mi s-a spus.
Eu am dat ordin. E o mizerie antisemită.
Evreii nu sunt învinovățiți degeaba.
Zona asta e plină de imigranți. Mulți sunt evrei și lumea îi antipatizează.
Dacă se zvonește că ucigașul e evreu, vor fi linșați. S-a mai întâmplat.
- Dacă e evreu, de ce-a scris asta? - Exact ca să credem că e evreu.
N-ai pic de creier?
George, notează inscripția. Și atenție la ortografie.
"Juves". Ar putea fi important.
- În ce fel? - Spuneți-mi dvs., d-le comandant.
Îți spun. Nu știe să scrie și asta e tot.
- Șterge! - Stai.
- Ce e asta? - O scrisoare către Agenția de Presă.
E același scris?
- Nu, e complet diferit. - Atunci, șterge. Să n-o văd în ziare.
Ne vedem la secție.
143 de agenți deghizați. Alte câteva sute, în uniforme,
și, după câteva săptămâni, n-am făcut nici un progres.
Am luat sute de declarații, am dublat numărul oamenilor pe străzi
și toți informatorii sunt la post.
Dar trebuie să facem ceva! Secretariatul de stat e bombardat
cu scrisori de la ceva numit Comitetul de Pază.
George Lusk. Un bandit.
Bandit sau nu, se oferă să ne ajute.
Se oferă să ne facă necazuri.
Nici Secretariatul, nici eu nu putem accepta asta.
Stârnește numai scandal. Și se folosește de crime în interesul lui.
- E anarhist? - Își spune socialist.
Dar dacă vreți o răzmeriță. Lusk e omul ideal.
Iar dacă îi acceptați "ajutorul", eu îmi dau demisia. Vorbesc serios.
Toate crimele au avut loc la câteva străzi distanță.
Toate victimele erau prostituate. Nimeni n-a văzut și n-a auzit nimic.
De fiecare dată.
- Cineva de-acolo, am spus-o. - Dar femeile sunt spintecate.
Înseamnă că ucigașul era plin de sânge.
Înseamnă că trebuie să se ascundă. Unde merge?
- E clar că l-a ascuns cineva. - De ce? Poate că locuiește singur.
- De ce merg cu el prostituatele? - O întrebare foarte bună.
Poate e cineva pe care-l cunosc sau în care au încredere.
- Un doctor? Sau un preot? - Sau cineva dintre autorități.
- Unul dintre noi? - Nu e de râs!
Nu. De aceea trebuie să interogăm pe toată lumea.
Bărbat, femeie, copil! Cineva trebuie să știe ceva!
Știm cum arată. În mare. Din declarațiile luate deja.
În următoarele trei zile, mergeți din ușă în ușă.
Dacă cineva știe ceva, notați tot și-mi aduceți aici!
Întrebări?
La treabă!
'Neața. În fața poliției, s-a strâns lumea.
Iar aici e articolul. "George Lusk vorbește".
- Campania merge bine, nu? - Taci și fă-ți treaba.
O batistă albă, cu marginea roșie. O cutie de chibrituri, cu vată în ea.
Două pipe.
O tabacheră roșie, cinci bucăți de săpun,
o cutie cu ceai și zahăr,
o pereche de ochelari sparți și un piepten.
O mănușă roșie și un ghem de lână.
Ce faceți aici, dr. Llewellyn? N-a fost ucisă în zona dvs.
Examinez rănile să văd dacă sunt la fel cu cele ale lui Elizabeth Stride.
- Ea a fost ucisă în zona mea. - Și se potrivesc?
Poftim raportul. Citiți singur.
Cine e? Credeam că medicii poliției ne ajută.
Mai ai scrisoarea aceea?
Falsul 412? Imediat.
Prostiile acelea? "O să-i tai urechile, să mă amuz"?
- N-a făcut-o. - Nu lui Liz Strade.
Asta e Cathy Eddowes. Privește!
A făcut-o! I-a tăiat urechile!
Ca să se amuze.
- Dar dacă scrisoarea nu e o farsă... - Tocmai îi privești scrisul.